![]() Понеділок, 2 вересня 2024
| |||||||||
Навігаційне менюНавігаційне менюГромадська приймальня
Публічні закупівлі
Графік роботиЧетверта п'ятниця
кожного місяця –
санітарний день
(бібліотека не обслуговує користувачів). |
До 120-річчя від дня народження О. М. Лятуринської (1902-1970), української письменниці, скульпторки (США)
Аж пуща зашумить волинська, Й на оксамит і златоглав В сап’янцях легких Лятуринська Виходить годувати пав. Ворожить про весну колишню, Любов вціловує в слова І випускає сокіл-пісню З гаптованого рукава.
Євген Маланюк
Оксана Зінаїда Михайлівна Лятуринська (псевдоніми: Роксана Вишневецька, Оксана Печеніг, Оксана Черлелівна) – українська письменниця, поетка, скульпторка, малярка і громадська діячка. Народилася 1 лютого 1902 року на хуторі Ліски (нині село Хоми Збаразького району Тернопільської області) у багатодітній родині. Батько Михайло Лятуринський служив офіцером російської прикордонної застави біля Старого Олексинця. Мати Ганна Лятуринська походила з родини німецьких колоністів. 1919 року виїхала до Німеччини, а потім до Праги, де закінчила Українську гімназію (1926), і продовжила навчання у Карловому університеті, Українських студіях пластичного мистецтва (1928–1931 рр.), Чеській високій художньо-промисловій школі. Брала участь у багатьох художніх виставках, була членом Спілки українських мистців, письменників та журналістів у Празі. Належала до поетів «Празької школи». Після Другої світової війни кілька років перебувала у таборі переміщених осіб у Німеччині. З 1949 року жила у Міннеаполісі (США). Літературна спадщина Оксани Лятуринської значна і різноманітна. Вона – авторка поезії, прози, перекладів із німецької, чеської, польської та інших мов, публіцистичних статей, рецензій, праць із фольклору, спогадів про Ю. Клена, У. Самчука, О. Телігу та ін. Листувалася з О. Неприцьким-Грановським, Ю. Шерехом (Шевельовим) та ін. Видано такі її книжки: «Гусла» ( 1938), «Княжа емаль» (1941), «Материнки» (1946), «Княжа емаль» (зібране, 1955), «Бердик» (1956), «Ягілка» (1971), «Зібрані твори» (1983), «Великодній передзвін: писанки і поезії» (1986), «Знаю казку» (1995). Працюючи як малярка і скульпторка, створила надгробки Є. Коновальцю у Роттердамі (1939, Нідерланди), І. Біликові (брат Панаса Мирного) у Міньвазанки (1941, Чехословаччина), пам’ятник полеглим у Пардубіце (1939, Чехословаччина), погруддя Т. Шевченка, С. Петлюри, Є. Коновальця. Велика колекція писанок, чимало виготовлених Лятуринською ляльок для дитячого театру, а також керамічних виробів зберігаються в Українському музеї (Нью-Йорк, США). Померла Оксана Лятуринська 13 червня 1970 року в Міннеаполісі. Похована в українському пантеоні в Бавнд-Бруку (США). До 120-річчя від дня народження О. М. Лятуринської в Національній бібліотеці України імені Ярослава Мудрого підготовлено віртуальну книжкову виставку. До уваги користувачів пропонуються прижиттєві й більш пізні видання творів Оксани Лятуринської та література про неї. На виставці представлено документи з фондів НБУ імені Ярослава Мудрого та інтернет ресурси. Для пошуку інших видань радимо скористатися електронними ресурсами бібліотеки та традиційними картковими каталогами.
Інформацію підготувала бібліотекар І категорії відділу соціокультурної діяльності Літовкіна Ю.М.
|